Klassisismen

Klassisismen Klesmoten gjennom klassisismen Kunsten rundt klassisismen Klassisismen er betegnelsen på en periode i kunst, arkitektur og litteratur på 1700-tallet.

Klassisismen plasseres gjerne i opplysningstiden, men strekker seg egentlig fra den engelske revolusjonen i 1688 til den franske revolusjonen i 1789. Begrepet neoklassisisme eller nyklassisisme blir også brukt om en musikalsk stilretning i mellomkrigstiden. Sentralt for klassisismen er troen på fornuften.

På 1700-tallet blomstret handelen, og førte til økonomisk oppgang i flere europeiske land. Grunnet denne oppgangen vokste det fram en ny samfunnsklasse som ble kalt handelsborgerskapet. Handelsborgerskapet ble raskt en maktfaktor i samfunnet. På denne tiden begynte folk å rette kritikk mot stat og kirke. De nye filosofene hevdet at folk måtte mene og tro hva de selv ville. Toleranse var en av de viktigste kampsakene til filosofene, samtidig som de kjempet for tanke-, tros- og ytringsfrihet. De franske filosofene Voltaire og Rousseau var blant de mest kjente. De kalte seg for opplysningsmenn. De støttet seg på naturvitenskapen og la vekt på erfaring og fornuft. Det ble lagt mer vekt på sanser og følelser, og de fant forklaringer på ting uten at det var bundet opp mot noen Gud. Klassisismens publikum kom fra adelen og det velsituerte borgerskap. Den klassisistiske litteraturen skulle ikke «utfordre» publikum, slik man ofte har ment i romantikken og senere; dikterne og publikum var enige om hva som krevdes av god litteratur. Denne enigheten kom til uttrykk i estetiske og litterære prinsipper som man anså som allmenngyldige («den klassiske doktrine»). De store dikterne fra antikken, les anciens, hadde kjent og fulgt disse prinsippene; samtidens forfattere, les modernes, ville aldri kunne overgå de gamle mestere, men måtte lære av og etterligne dem uten å bli slaviske kopister. Bare ved dette ville de finne en harmonisk, avklaret og naturlig uttrykksform.

Kilder: Wikipedia, Snl og Tema

Norske Selskab

Norge hadde ikke sitt eget universitet før 1811. Før dette reiste nordmenn som ville studere til København. Nordmennene trivdes ikke særlig godt med danskere. På grunn av dette søkte dem selskap med andre nordmenn. Vertshuset Madam Juels Kaffehus var første stedet dem hadde møte, senere ble dette til første møtestedet deres. Under selskapet så holdt dem forskjellige aktiviteter, som blant annet diktning av sanger, konkurranser og diskuterte mye om politikk og kunst. Etter hvert som tiden gikk så formaliserte dem møtene sine, og senere i 1774 stiftet de en klubb som ble kalt Norske Selskab. Klubben hadde et formål som var å lage vers, og medlemmene skulle hjelpe hverandre å fordrive kjedsomheten. Medlemmene i klubben hadde også et felles litterær smak, som de ofte viste gjennom tekstene de diktet og fremførte for hverandre. Som typisk andre forfattere på 1700-tallet var disse også klassisister. I tillegg til dette hadde dem ofte humor i verkene sine. Og som oftest under humoren deres hadde dem både kunnskap og fornuft, og noen ganger hadde dem alvor også. Mot slutten av 1700-tallet førte det nye følelser inn i norske diktningen, av de fleste studentene i Norske Selskab. Disse tankene var ganske påvirket av radikale tanker om frihet, likhet og brorskap. Disse tankene førte også frem til den franske revolusjonen i 1789. Tankene gav også nye temaer til tekstene. Ettersom tiden gikk så var klassisisme og opplysningstid forbi. Det nye århundre skulle komme med nye former og mange og sterke følelser.

Dikt.

Det var en gang en gammel bonde. Fienden hans var den stygge store onde. Gården hans var fult av dyr. Den onde ville ha sitt eget myr. En dag var bonden ikke hjemme. Den onde ville gjøre som han ikke kunne glemme. Den onde spiste alle dyr, Senere satt han alt rest på fyr. Det han ikke visste. Var at skylda ville klistre. Bonden tokk hans store myr, Og den onde ble spist av hans store lyr.

Smeden og Bakeren.

Som de fleste andre diktninger som oppsto denne perioden ligger moralen bak den tragiske komedien i denne diktningen også. Teksten fokuserer seg på lovens makt og det glemte fornuft. Moralen bak diktningen kan komme i flere former, men formen jeg tar det som er at man alltid skal være forberedt på at døden kan komme. Komiske delen av dikten er at det ikke er noe fornuft i straffesaken. Den skyldige smeden for gå siden han er den eneste smeden i byen, mens bakeren blir dømt siden det er en annen baker der.

Kilde: Bok og Wikipedia.

Kjennetegne på det klassiske dramaet I et klassisk drama er det tre eller fem akter, og i hver akt er det flere scener. Hver scene inneholder noe nytt: nye momenter, nye personer, hendelser eller vendepunkt. Det er fire deler i et klassisk drama.
 * Eksposisjon/innledning
 * Hoveddel
 * klimaks/vendepunkt/peripeti og
 * avslutninger den eldste dramaformen, helt fra Aristoteles sin tid.

Tidenes enhet: Klassisk drama foregår over et kort tidsrom, gjerne ett døgn. Stedet enhet: Klassisk drama foregår på ett sted.Handlingens enhet: Klassisk drama har bare en hovedhandling.

**Beskriver partiene. Gjør hovedteksten tydeligere. ** || **Det som menes med en tekst, men som ikke står i teksten ** || **Samtale mellom to personer der begge er aktive ** || **Samtale mellom en og en eller fler der den ene er aktiv ** ||
 * **Hovedtekst ** || **Sidetekst ** || **Undertekst ** || **Dialog ** || **<span style="color: #333333; font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 16px;">Monolog ** ||
 * **<span style="color: #333333; font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 16px;">Enten dialog eller monolog ** || **<span style="color: #333333; font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 16px;">Sceneanvisning. **

<span style="color: #333333; font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 16px;">Romeo og Julie er en tragedie som omfatter "to elskere fra hvær sin side av universet". Hver fra en familie som bærer nag mot hverandre. Etter en fest i herregården til Julies familie "The Capulets" faller Romeo og Julie for hverandre og blir forelsket. Med en konflikt mellom de to familiene blir det veldig vanskelig for dem å treffe hverandre. Etter en katastrofe blir Romeo bannlyst fra byen Verona i Italia, hvor de to familiene bor. Romeo har drept Tybalt, Julies fetter ettersom Tybalt drepte Romeos beste venn Mercutio.

<span style="color: #333333; font-family: 'Times New Roman',serif; font-size: 16px;">De to elskende får hjelp av Lawrence, munken som giftet dem i all hemmelighet, for da Romeo forlater byen insisterer Julies far på at Julie skal ha giftet bort til den rike Paris. Munken gir Julie en gift som gjør at Julie blir erklært død, ettersom hun faktisk lever og kommer til å våkne igjen etter 48 timer, mens han sender brev til Romeo. Brevet når aldring frem, men Romeo får vite at hans elskede er død, og nå får han tak i en gift som skal ta livet av han så fort som mulig. Romeo reiser tilbake til Verona og til kirkegården der Julie er, han svelger giften bare noen minutter før Julie våkner, og da hun våkner finner hun sin kjære død. Hun tar sitt eget liv der og da. Ettersom det endte i slik tragedie mestemte familiene seg for å slutte fred.